То је мој воз.
________________________ ДАРЏИЛИНГ - ОГРАНИЧЕН
Чекај!... Чекај!
Пробуди се, Џек.
Видео си Франциса?
Здраво, Питере.
- Добар дан... Витман? - Да. - Да. - Да. - Могу ли да видим ваше карте.
Хвала.
Овде нема пушења, молим.
Добродошли.
- Слатка лимунада? - Да, молим вас. - Наравно, узећу једну. - Добро звучи.
Идемо да попијемо пиће и да попушимо по цигарету.
- Желим обојици да се захвалим што сте овде. Хвала вам. - Нема на чему. - Хвала теби.
Вас двојица сте најважније особе на свету за мене. Раније нисам рекао, али је истина.
И желим да обојица знате.
- Волим те, Питере. - Хвала ти. - Волим те, Џек. - И ја волим тебе.
Како је дошло до овога? Зашто нисмо разговарали годину дана?
- Хајде да направимо договор. - Какав? - У реду.
Под А: Желим да поново постанемо браћа као некада...
... да ћемо упознати један другог и да ћемо се зближити. Слажемо ли се?
- Ок. - Да. - Под Б: Желим да овај пут буде духовно путовање
... на ком ће свако од нас истраживати непознато и научити о томе.
- Слажемо ли се? Свакако. - Претпостављам. - Ц: Желим да будемо потпуно отворени...
... и кажемо "ДА" свему, па чак и ако је шокантно и болно. Слажемо ли се?
А сада, Бренданов план путовања за нас.
- Ко је Брендан? - Мој нови асистент. Остављаће нам свеже распореде...
... испод врата свако јутро, сва духовна места и храмове које треба видети. И уговараће нам...
... хотеле, превоз и све остало. - Како ће то да ради?
- Обезбедио сам му штампач и машину за преслојавање. - Где је он?
Где је, заправо и није битно. У другом купеу, или делу воза. Али га никада нећемо видети.
То је мање више то. Три, молим. Да ли вам то звучи Ок?
- Звучи добро, наравно. - Да звучи добро. - Има ли питања? - Имам ја. - Ок. Само напред.
- Шта ти се догодило са лицем? - Сећам се само одређених детаља...
... али колико сам био у могућности присетити се, падала је киша...
... возио сам око 80 км на сат и улетео у кривину, погрешно окренуо волан...
... точкови су отказали и одједном... склизнуо са пута, треснуо у јарак...
... и одлетео 15 м. у ваздух. Комадићи стакла су ми се заривали у лице док сам летео...
... и на тренутак је била потпуна тишина.
И онда, бам! Мотор је треснуо о земљу, експлодирао, запалио се, ја ударио лицем о брдо
Возио сам се кући. Сада живим сам.
Некако, дотрчаше два џогера и ископаше сву земљу која ми се набила у уста, нос и уши.
Мој мозак је стао и моје срце је стало. Технички сам био мртав у том часу.
Урадили су сву процедуру баш како треба, и због тога сам још увек жив.
Прво на шта сам помислио када сам се пробудио је да желим да су Питер и Џек ту.
- Да ли сте ишта чули о мами? - Не. - Јеси ли ти?
- Не. - Нисам ни ја.
Јебем ти...
- Шта је то? - Неки индијски релаксер мишића. Купио сам у апотеци крај жел. станице.
- Шта је то? - Овде ти не треба рецепт.
Врста индијског лека за грип. Садржи средство за смирење.
- Шта је то? - Најјачи индијски аналгетик који можете набавити.
То је за моје лице. Пажљиво са тим, узми само једну кап.
- Такође изгубих и зуб. - Хоћете да прочитате кратку причу коју сам написао у Француској?
- Колико је дуга? - Шта? - Колико је дуга? - Колико је дуга? - Није битно. Заборавите.
Можеш је сачувати за после вечере.
<‘i>ЈАЦК WХИТМАН АВИОНСКИ ПРЕВОЗ</’i>
Знаш, можда пре но што извадиш зуб, требаш рећи нешто као "Молим вас, опростите на овом".
- Јер је то заправо... - Можеш ли се макнути мало уназад? Управо си ми пљунуо у око.
- Узгред, када си беше, последњи пут, био у Америци? - Не знам. На сахрани.
Другим речима, пре годину дана?
Морам ти рећи да подржавам те везе које нису обавезујуће.
- Хоћете ли наручити, молим? - Да видимо. Желимо ли месо или рибу?
Ја ћу пилетину. Џек, хоћеш ли пробати рибу? Кладим се да је укусна. Питер, јагњетина?
Пилетина, риба и јагњетина? Како вам то звучи?
Ко жели супу? Нека подигне руку.
- То су татине наочари? - Да.
Још увек имаш његов рецепт овде. Како можеш да гледаш кроз ово?
Три супе.
- Можеш ли да не наручујеш за мене, молим те? - Шта? - Наручуј за себе.
- На ком си делу? - Ништа, подсетило ме је на нешто невезано.
- Како је Алис? - Добро је. Заправо је кренула са фирмом за израду малих посуда од глине.
- Врло су популарне. Послали смо ти једну. - Да, да... О, хвала.
Желим ту стјуардесу.
Ови Немци ме нервирају.
Даме!... Молим вас, лакше мало. Тише причајте. Хвала.
Да ли сам... нас одгајио, некако...?
Стани мало... питаћу овог типа да ми донесе адаптер за струју.
Она је трудна... Алис.
- Стварно? Зезаш ме? - Не. - Колико дуго?
- 7-ипо месеци. - Значи породиће се за, 6 недеља или тако некако?
Мислим да је тако. Покушавам да се не петљам много у то. Не говори Францису.
- Брендан има погрешан напон. - Ваше супа, гдине.
Молим вас, опростите на овоме.
- Ово би требало бити тужно? - Мислим да јесте.
Па, нисам баш задовољан делом у ком вриштим на механичаре. То се није догодило.
- Сви ликови су измишљени. - Ваше наруџбине за десерт, гдине?
Да видимо... Желимо ли слатко или воће? Ја ћу пудинг. Џек, хоћеш ли пробати торту?
А, Питер, шта теби делује добро? Колачићи?
- Сам ће одлучити шта да узме. - Колачићи.
Извини ме...
- Да ли то он чепрка унаоколо и узима ствари. - Можда. Мислим да још увек тугује.
Добро и ја такође, али има нешто некоректно у вези са тим, зар не?
Службено, те наочаре припадају свој тројици.
Узећу овај кревет, јер сам најстарији а и чланак ми је сломљен.
Питер, не смета ти пењање уз мердевине колико се сећам, па што не би спавао горе.
Џек, ти волиш да си усамљени вук, па што не узмеш купе до нас. Како ти то звучи?
- Опростите, ја... - Устани.
- Брендане, ово је Џек. - Добро вече. - А ово је Питер.
- Здраво, Брендане. - Драго ми је. - Шта се догађа?
- Како све иде тамо позади? - Доста добро. - Шта то значи? - Нису ми одговорили.
- Пробај поново, шта чекаш? - Оставио сам поруку.
- Зашто се смејеш? - Шта мислиш како изгледа испод свих тих трака и свега?
- Брендане, шта рекох?! - Не знам му за лице, али изгледа као да има благу повреду мозга.
Дођи 'вамо.
- Зови опет и настави да је зовеш на сваких 10 мин. док не добијеш. - Ок.
- Ово је хитно, скоро да смо стигли. - Ок.
И још једном, да буде јасно, не желим да спомињеш ово никоме.
- Другим речима, ово је изненађење. - Ок.
- Да ли си ми нашао адаптер за струју? - Не још.
Колико ћеш остати овде?
- Како то мислиш? Рекао је до краја месеца. - А-ха...
- Зашто то питаш? - Само хоћу да знам, како бих све размотрио своје планове.
Које планове? Не знам још увек, али имам своју карту, за сваки случај.
Немој рећи Францису.
Па, немам намеру да останем овде сам са њим.
Је ли то једна од Алисиних посуда?
- Требали би наручити још неку. Рећи ћу Брендану. - Ок.
Има ту болест где му је глава обријана, али се не мора ни бријати јер му коса и не расте.
Не говори о томе пред њим. Могао би се увредити.
- Да ли су ово татини кључеви? - Да. - Имаш и кључеве и од татиног аута?
Где су ти ораси?
Ја ћу, ја ћу, ја ћу...
- Добро вече, г. Витман, како могу помоћи? - Можемо ли се добити још грицкалица, молим?
- Наравно. Желите ли још нешто? - Мислим да не. - Одмах се враћам.
Заборавио сам нешто...
Хоћеш да попушимо по цигарету у купатилу?
Луд си.
- Како ти је име? - Џек... а твоје?
- Рита. - Прелепа си.
Немој сада...
- Џек има своју повратну карту. Рече да ће можда отићи раније. - О чему то причаш?
- Немој му рећи да сам ти рекао. - Брендан има све карте, има цео план пута. Куда то он иде?
Аир-Италиано? Шта је,јебем ти, ово? Узећу му пасош.
Дај ми и твој. Желим да сви пасоши буду код мене, да им се ништа не би догодило.
- Ја ћу задржати свој. - Не, желим да сви буду заједно код мене.
- Зашто стојиш ту? - Чекам тебе. - Г. Витман, треба отићи одвојено, да нас не виде заједно.
- Џек... - Џек... - Добро. Капирам. Ок, лаку ноћ. - Идите у свој купе.
Помери се мало, молим те.
Где су те грицкалице?
А?
Да ли си управо кресн'о ту Индијку?
- Шта? - "Слатку лимунаду"? - Наравно да не. Отишао сам да се прошетам.
Нешто се управо догодило.
- Са ким разговара? - Ни са ким, има шифру тел. секретарице бивше девојке. Проверава поруке.
- Шта... Када ти се то поверио? - Управо сада.
Зашто ја нисам део тога?
- Никада ми се није свиђала та девојка. - Ни мени. Никада јој нисам веровао.
Не осећам се добро.
Ок... Да се договоримо још нешто. На духовном путовању је битно...
... не цепати се у групе и не укључувати некога ко има савет и све зна боље.
- Слажемо ли се са тим? - Ок. - Шта си сазнао? - Ништа.
- Добро. - Ставила ми је ово у кофер.
- Је ли то њено? - Да, њено је. - Како је могла имати приступ твојим личним стварима?
- Дошла је у Француску да се видимо на један дан. - Да ти не даје гас мало?
- Шта је то: даје гас? - Чекај мало, да се договоримо још нешто.
Од сада, ако желиш да говориш са њом или јој провераваш поруке...
... треба прво са нама да причаш, дању, ноћу, било када. Слажемо ли се?
Мислим, да то требамо уништити.
Ох! Исусе...
Ок... У реду...
Да проверимо план пута.
Дај светла. Ок, ево. Воз стаје ујутро на сат и 45 мин., сасвим довољно за кратку посету...
... храму Хиљаду бикова. Вероватно једном од најдуховнијих места, на целом свету.
Адаптер за струју!
- Имате ли адаптер за струју? - Да, да, да... - Имате адаптер за струју?
Не, не, не. Нема адаптер за струју. Користите батерије.
- Имате ли и у средњој величини? - Само у једној. Скини ципеле и пробај.
- Да, свиђа ми се. Добро је. - Сузавац. Од чега се састоји? Не желим никога овде да убијем.
- Не, не. Не за убијање. Прскај у лице. - Ок. Прскам у лице? - Прскај у лице.
Врло ретке, из пустиње. Јако отровне.
Колико тражите за то?
Ово је невероватно.
Позвони.
Узми пар рупија и стави их испред божанства овде.
Да ли је то мој каиш?
- Могу ли га позајмити? - Не, не сада, баш сам га тражио.
- Прво питај, следећи пут. - Добро. - Где ми је пасош?
- Опљачкан сам. Украден ми је пасош. - Смири се, није украден. - Јесте, нема га.
- Не, није, код мене је. - Одмах се враћам.
- Украо си ми пасош? - Питер, куда ћеш?
Да се помолим на другом месту.
- Чуо сам да одлазиш раније. - О чему причаш?
- Мислио сам да смо се договорили. - Зато си ми украо пасош?
Не, али имамо прилику да променимо живот и мислим да нам је то потребно.
- Другим речима, не желим да одеш. - Добиће дете за 6 недеља.
- Ко? - Он и Руби. Не жели да знаш. - "Руби"? - Да, знаш, Руби...
- Зашто не жели да знам? - Јер не верујемо један другом.
- Добро? - Да, супер. - Одлично, хвала.
Идемо да очистимо ципеле.
Удри...
- Хеј, хеј... враћај се овамо. - Шта? - Мали је побегао... - Ко? - - Само је...
- Ухвати га! - Оставио је цео прибор. - Сада може платити целу ову зграду. Коштају 3.000 $.
- Да, али има само једну. - Да, али и ја.
Имамо ванредан случај овде, разбијено ми је лице, Џеку је сломљено срце...
... а Руби чека дете. Полазите!
- Рекао си му? - Ок је. Зато смо овде, да почнемо веровати један другоме.
- Узгред, не капирам. Зашто не би славили? - Јер не желим да причам о томе. - Зашто не?
Јер сам одувек веровао да ћу се развести, па рађање деце није био део мог плана.
- Ок, али нећеш никада наћи бољу од Алис, и која је сврха... - Што очекујеш да се разведеш?
Не знам, ја волим Алис. Можда и због тога како смо васпитавани.
Мислио сам да ово сачувам за касније на путовању, али мислим да је сада право време.
Постоји церемонија коју желим да урадимо, где свако узима по једно пауново перо...
... и одлемо у дивљину и медитирамо... Дођавола, дао сам их Брендану.
- У реду је, урадићемо то на следећој станици. - Ови момци нам се смеју. - Где?
- Свиђа ми се овде. Ови људи су дивни. - Играју крикет са тениском лоптицом.
- Здраво... како сте? - Здраво.
- Одлично је. - Јесте? - Јесте. Баш добро написано. Свега се тако јасно сећаш.
- Питер се сав избезуми када треба да упали ауто, ти са коферима... - Ликови су измишљени.
Ипак, мислим да је то најбоља ствар коју си икада написао.
Хвала ти.
Ево пера пауна и упутства од гуруа. Шта је у тој кутији?
- Купио је змију. - Ту је и мртвачка глава... - Хајде да ми испричаш.
- Још нешто? - Добила је поруку, да. - И? - Шта? То је то.
- То је то. Добила је поруку. Са тим си задовољан? - Па, зна да долазите.
Да ли нас жели видети?
Али, она вам је мајка.
Срећан рођендан... за прошлу годину.
- Не могу да прихватим, превише је вредно. - Има погрешан иницијал, ал' можеш префарбати.
Од мене и Џека.
- Да? - Желите ли чај? - Ок.
Хвала.
Морам побећи из овог воза.
- Како се беше зове? - Рита.
Шта си рекао?
- Има рупа у овоме. Побегао је. - Ма није.
Како?
Хеј, сада ми верујете, гузице?
Мислимо да се укрцала и једна змија.
Не улази ту, Рита.
- Ухватио си га! - Не схватам како је...
- Избацујем вас на следећој станици! - Молим вас немојте, јако је жао...
... неће се поновити. - Знам да неће.
- Какав је то мирис? - Волтаир бр. 6.
- Имате ли рецепт за ово? - Рецепт... Скоро да сам умро.
Дајте ми секунд.
- Та животиња је смртоносна, а ви сте је унели у мој воз. - Нисмо знали, било је случајно...
Само смо покушали да искусимо нешто.
Веома нам је важно.
- Остајете до даљњег у својим купеима. - Да ли је наша змија заплењена?
- Мислите ли да функционише? Осећамо ли нешто? - Надам се. - Мора бити.
Верујеш ли ми?
Где смо то?
- Брендан, шта се догађа? - Не знам. Изгледа да се воз изгубио.
- Шта каже? - Каже: Воз се изгубио. - Како може воз да се изгуби, када је на шинама?
- Изгледа да смо синоћ негде погрешно скренули. - То је лудо!
- Колико смо далеко од курса? - Нико не зна, још нас нису лоцирали.
- Шта си то рекао? - Шта? - То што си рекао, понови.
- Нису нас још лоцирали. - Ох... Је ли то симболично?
"Још... нас... нису... лоцирали."
- Где су та пера? - У омотници коју сам јутрос дао.
Нађимо се на врху оног брда.
Гуру ми је рекао да када се месец окрене...
Верујете ли ми?
Унајмио сам приватног детектива да нађе маму. Живи у манастиру на брду, у подножју Хималаја.
Бићемо тамо за 6 дана.
- Како је то могуће? Изгледа да је постала часна сестра.
- Знате каква је. - Часна сестра? - Изгледа.
- Разговарао си са њом? - Не, нисам. - Зна ли да долазимо? - Мислим да зна.
- Како знаш да нас жели видети? - Вероватно не жели. А можда и жели.
Зашто нам ниси рекао раније?
Јер покушавам да вас заштитим од свих болних емоција, које ће ово вероватно покренути.
- Па, зато то баш сада радиш? - Да. И ја се бојим.
Изгледа да је претрпела неку врсту менталног колапса и морамо ићи по њу и вратити је кући.
Заправо, то је у плану, али ставио сам то као могућност.
Зашто се смејеш?
Ниси нам рекао јер не бисмо пошли да смо то знали.
Ово ћу чувати још неко време.
Попићеш пуну флашу сирупа за кашаљ? То је глуп начин за опијање.
- Хајде да погледамо план. - Зајеби план.
Знаш, мораћу вратити тај каиш након свега.
Коштао је 6.000 $ и направљен је специјално за мене.
- Даћемо ти други поклон. - Не мислим да ће моћи. - Шта то треба да значи?
Значи да је било и превише индијских дародавалаца током година.
<‘i>ПРОСТОРИЈЕ ЗА ОСОБЉЕ</’i>
Они рипови ме излуђују. Има ли какав празан купе у који могу да пређем?
Не, нема. Скроз смо пуни.
Стварно желим да те пољубим овог трена, могу ли?
- Не. - Не?! Али већ смо то...
... радили. - Имам дечка. - Имаш?
У ствари, управо сам раскинула са њим. Или ћу то управо да урадим.
Заиста требам неког са ким могу да причам сада и осећам да би ми могла бити важна у животу.
У реду.
Шта сам ти рекао? Натраг у купе.
- Шта се догађа? - Како мислиш? - Звонио сам. - Одмах долазим.
Да ли је то татин бријач?
- Јесте. - Могу ли да кажем нешто? - Шта?
Немаш дозволу да узимаш нешто његово а што припада свима нама...
... и да га користиш само за себе као да је твоје. И Џек се слаже, зар не Џек?
- А и тати се не би свидело. - Зашто? - То је моје мишљење. Знао сам га добро.
То је ужасно рећи. - Нисам мислио да тако буде...
... само не желим да умислиш да си био бољи пријатељ са њим но ми, или нешто тако лудо.
И такође, не можеш оставити своју жену, само зато што је трудна. И Џек се слаже са тим?
- Тачно, Џек? - Престани да ме прозиваш.
Био сам му омиљен. То ми је рекао, прекривен крвљу, док је умирао на улици.
И како ми треба да се осећамо због тога?
Хоћу мој пасош назад.
- Францис? - Да. - Ево ти твој каиш.
Јеботе, прекините!
- Не волиш ме. - Волим те. - И ја волим вас, али ћу вас прснути у фацу! Прекините!
Прекиниии !!
- Морао сам то да урадим. - Џек! Попрскао си нас!
Престани да говориш у моје име.
Наћи ћу нам хотел. Следећи воз иде за 24 сата. Ово је управо стигло.
- Зашто су вам очи црвене? - Зашто ти је глава тако ћелава?
- Зато што имам Алопецију. - Ох, да. То је нешто као албино, зар не?
- Не баш. - Џек нас је попрскао.
- Јесам ли био непристојан према Брендану? - Неће се вратити. Дао је отказ.
Дао је, зар не?
- Можемо ли бар добити нашу змију натраг? - Мртва је.
Убио си је?
- Нема ти вештачког зуба. - Јебига...
- Шта то рече? - Стиди се.
- И ти си добила сузавац? - Не, ја плачем.
Шта је са тобом?
Пусти ме да размислим и рећићу ти следећи пут када се видимо.
Наравно. Реци ми тада.
Хвала ти што си ме искористила.
Нема на чему.
Збогом, Рита.
До виђења, "Слатка лимунадо".
<‘i>"Драги момци... Лош је тренутак. Јутрос сам примила детаље...</’i>
<‘i>... вашег плана путовања у документу који ми је послао човек по имену Брендан. </’i>
<‘i>Нажалост, не могу вас примити сада. Села у окружењу траже нашу помоћ што хитније...</’i>
<‘i>... а да не помињем скори долазак опасног тигра људождера.</’i>
<‘i>Предлажем да дођете у пролеће када ћете бити сигурни са мном.</’i>
<‘i>Морате знати колико сам тужна што смо оволико одвојени. </’i>
<‘i>Надам се да ћете разумети и опростити ми.</’i>
<‘i>Бог вас благословио, а Девица Марија пратила на путу ка Христовој светлости вечне милости.</’i>
<‘i>С љубављу, ваша мајка... Сестра Патрициа Витман."</’i>
- То ми звучи као просеравање. - И мени. - Очигледно. - Покушава нам продати усисавач.
Хајде да се надувамо.
Жао ми је.
- И мени је. - Нисам ти циљао у лице.
Није битно, већ је демолирано.
- 'Ајмо кући. Ионако не жели да нас види. - Не мислиш ваљда?
- Чак ни на неком првобитном нивоу? - Не.
Стално нестаје из наших живота.
Нисмо одгајани да нас тако третирају.
- Просто, није у реду. - Можда овако и треба да буде.
Да би смо били део тога... Можда се ту завршава духовно путовање.
Прочитали сте упутства, тачно?
Ок, урадимо то.
- Идем тамо. - Да... добро, пењи се на камен. - Тако? - Да. Тако, ок. - Питер, можеш... да.
- Ок. Јесу ли сви спремни? - Да. - Јесмо. - Ах! Ох! - Шхалом.
- Ок, то је то. - То је. - Ок.
- У ком правцу су отишла твоја? - На шта мислиш?
- Твоја пера, моја су ка планинама. - Не ваља, не можеш тек тако дувати. Дуваш у њега...
... а онда их закопаш. - Ја нисам, још увек имам једно.
Момци, нисте урадили како треба. Питао сам, прочитасте ли упутство. Урадили сте погрешно.
Дао сам све од себе.
Не знам шта још да учиним.
Мислим да тати ово не би сметало.
Да ли је стварно рекао да си му омиљен?
Не знам. Једва сам га разумео, тешко је дисао.
Питам се да ли смо нас тројица могли бити пријатељи и у стварном животу.
- Не као браћа, него као људи. - Вероватно бисмо имали веће шансе.
- Договоримо се још нешто: Враћамо се у пролеће кад... - Нећемо се више враћати.
Само, нађимо аеродром и онда одлазимо свако својим путем.
Зар не би звучало одлично када би сад могао чути воз како долази из даљине?
- Не баш. - Било би неугодно.
Погледајте оне гизице.
Пући ће.
Идемо!
- Ухвати малог. - Францис!
Ухвати га!
Не пуштај ме.
Повезан је.
Држи се, држи се, имам те.
Не могу да га извадим!
Питер!
Сав је крвав!
- Мртав је. Мртав је. - Мртав је? - Камење га је убило. - Крвариш као луд.
Питер, Ок си? - Нисам спасио свог.
Како му је било име?
Тата! - Молим! - Тата!
Хвала.
Можеш ли објаснити да сам га готово ухватио?
Изгубио сам га када смо пали са стена. Било је превише клизаво. Држао сам га сво остало време.
Желим да то знају.
Шта вас доводи на ово место?
Па, у ствари, пошли смо на духовно путовање.
Али није испало тако.
Позвани смо на сахрану.
Ок.
Не могу да верујем да си то рекао.
- Што не, истина је. - Није стварно мислио. - Сви једнако тугујете. Нека остане тако.
- Када стиже мама? - Долази тамо, право са аеродрома.
- Хоћу да покупим ауто. - Већ каснимо.
- Реци возачу да скрене десно. - Немамо времена. - Уради касније. - Не, желим сада.
Опростите... извините, морамо стати најпре на овој адреси.
- Идите, бићу одмах иза вас. - Мислим да треба да те сачекамо. - Зашто?
Францис?
Реци да долазимо за 5 мин.
Да, дошли смо да покупимо ауто г. Витмана.
- Не, ауто г. Витмана није готов. - Како мислиш није готов? - Није, чекамо...
... део. - Део? - Да. Оставио сам поруку на секретарици. - Не, не, не, то је лудост.
- Тај ауто је овде већ 3 месеца. Не може више да чека. - Мораће да причека још једну недељу.
- Оставио сам поруку. - Да, али је није добио. Г. Витман је мртав. Разумете ли?
- Џими Витман? - Да. - Шта му се догодило? - Ударио га такси.
- И то га је убило? - Да... Ситниш му је био расут по целој 72. улици.
- Ви сте му синови? - Тачно. И узећемо овај ауто...
... за његову сахрану, на коју каснимо, управо. Где су кључеви?
- Питер, вратићемо се касније по ауто, још није спреман, тачно? - Није спреман.
И акумулатор је црко.
Ево га, још један. Нашли смо га.
- Још увек чекамо да стигне део из Штудгарта. - Где је пуњач акумулатора? - Шта то радиш?
- То је моје. - Не није. Треба га однети кући и ставити у инвентар. - Узимам овај кофер.
Идеш негде?
- Не знам. - Где је проклети пуњач за батерије?
- Изгледа, није прочитао моју књигу на време. - Како то мислиш? На време, за шта?
- Коверта није отварана. - Ох, мислиш док је још увек био жив...
<‘i>НЕВИДЉИВО МАСТИЛО ЗА Ј. Л. В.</’i>
Телефонски позив за Франциса Витмана!
- Хало? - Желе да почну. - Пошаљи ауто, акумулатор је празан.
<‘i>Могу да чекају 10 мин. Имају друго заказано након нас.</’i>
Добро, можда нећемо успети да стигнемо. МОжда ћемо...
- Реци им нека се јебу. - Причекај мало.
<‘i>Не, морате почети тачно када они стигну овамо, ни секунду пре.</’i>
<‘i>Је ли то јасно? Је ли јасно?</’i>
- Покушајте бити брзи. - Ок. - Чек' мало. - Да? - Разговарала сам вам са мајком. Не долази.
- Није дошла на авион. - Зашто? - Не знам. Жао ми је.
Реци Питеру и Џеку да не очекују да ће је видети.
- Добро. - Жао ми је. - Хвала, Алис.
Хвала ти.
Убаци у другу... Убаци у другу!
Гурај!
Пази, гузице!
- Шта ти хоћеш? - Зезаш се? - Јеби се, не. - Враћај се у ауто, одмах. Враћај се у ауто!
- Овако неће моћи. Вратимо га назад. - Идемо. 'Ајде. Управљај.
Идемо.
- Ко је звао? - Алис. - Шта је рекла? - Чекају нас.
- Јел' мама тамо? - Није још.
Хеј, помозите му.
Ок си?
Да вам помогнем.
<‘i>МЕЂУНАРОДНИ ОДЛАСЦИ</’i>
Витман... Лет се укрцава за 25 мин.
Хајде да се одвојимо следећих 10 мин. и искористимо то за куповину, да клопамо...
... телефонирамо и наћи ћемо се у тоалету поред оне статуе за...
... око 15 мин. након чишћења, прања зуба, бријања, шта год...
... а последњих 5 мин. ћемо седети мирно у оном храму...
... помолити се и размислити о свему кроз шта смо прошли.
Три, молим.
Волим како мирише ова земља. Никада нећу заборавити. Некако зачињено.
Са ким то разговара?
Мислим да опет покушава да упосли Брендана. Каже да ће му понудити 50% повишице...
... и неке здравствене олакшице за ту његову албино болест, или како се већ зове.
- Како је било? - Каже да ће размислити.
Мора се поново запослити код мене, иначе сам лоша особа.
И на неки начин осећам да би Брендан могао бити мој... пријатељ, можда.
Одмах се враћам.
Није нам стварно убио змију, зар не? Мислим, да би то било против његове вере.
Кладим се да је оставио у пустињи, што је најближе њеном природном окружењу.
- Са ким разговара? - Вероватно опет проверава поруке бивше девојке.
Мислио сам да смо се договорили. Зашто га ниси зауставио?
- Шта си сада сазнао? - Састаће се самном у Италији. - Човече, то је ужасно. - Знам.
Одмах се враћам.
Хајде да погледамо план пута.
Јел' то од "Слатке лимунаде"?
- Са ким он прича? - Нисам то рекао. Нисам желео... Хало?
Вероватно са Алис.
- Дечак је. - Већ се родио? - Добиће сина. Била је на ултразвуку или нечем сличном.
- Дечко је? - Невероватно! - Опа...! - Да.
- Зашто си викао? - Љута је што никада нисам ни поменуо да долазим овамо.
- Никада? Па сада си рекао. - Да. Али објаснио сам јој све.
Срећа је да сам... купио овај прслук.
Могао сам му купити и неки други, али мислим да је овај бољи за дечка.
Ево, наследиће и ово.
То је од мене и Џека.
Хвала.
Могу ли да позајмим те маказе?
Мислим да се морам још мало опоравити.
- Али напредујеш полако. - Како било, то ће ти дефинитивно додати пуно карактера.
За шта се сада молимо?
Зар нисте добили моје писмо? Рекла сам да дођете у пролеће.
- Да се вратимо? - Наравно да не. Добродошли, лепи предивни дечаци.
Францие... Питер... Мали Џек.
- Шта ти се догодило са лицем? - Треснуо сам о брдо, док сам возио мотор.
Жао ми је што то чујем. Постоји толико ствари које не знамо једни о другима, зар не?
- Ко је то? - То је Оберои. Он нас је довео овамо.
- Хеј, хеј, чекај мало. Шта си му то рекла? - Да затвори ваше коње, појавио се тигар.
- Стварно? - Мислили смо да су то глупости. - Називаш то глупостима?
Појео је брата једне од сестара.
Не шалим се.
Шта желите за доручак? Џек, овсену кашу, Питер свежи манго...
... и корнфлекс за тебе Францие. А ко жели омлет? Подигните руку.
. Шта то гори у том одвратном, малом ћупу? - Алис га је направила.
- О диван је. Реци јој да сам то рекла. - Ок. Желиш један? - Наравно да желим.
- Мама? - Да?
Има још једна ствар.
Желим ти рећи за свог сина.
- Каквог сина? - Оног кога ћу добити следећег месеца.
- Требао би бити са Алис. - А ти си требала доћи на татину сахрану.
- Дакле, зато сте дошли овамо? - Дошли смо јер си нам недостајала.
- И ви сте мени. - Али зашто ниси дошла на татину сахрану?
Зато што нисам желела.
Дај... Зашто разговарамо овако? Шта то није у реду са нама? Требамо славити.
- Шта радиш овде? - Живим овде. Потребна сам овим људима. - А шта је са нама?
Разговарајте са њом. Разговарајте са неким другим. Не са мном...
... јер ја не знам одговоре на та питања и не видим себе у свему томе.
Чујте... Жао ми је што сте изгубили оца...
... и што никада нећете преболети, али то је Ок.
Али постоје неке више силе у свему томе. Да, прошлост се догодила.
Али је и прошла, зар не?
Не и за нас.
Рекла сам вам да не долазите овамо.
Можда бисмо се могли боље изразити ако не користимо речи.
Да покушамо тако?
У реду, хајде да се договоримо. А: Сутра ујутро устајемо рано...
... и покушаћемо да уживамо једни са другима на овом предивном месту.
Б: Престајемо да се сажаљевамо. То није баш лепо, и Ц: Правимо планове за будућност.
- Слажемо ли се са тим? - Наравно. - Да. - Ок.
Наставиће се.
- Добро јутро. - Отишла је. - Шта? - Отишла је.
Још сам био спавао, али ју је Оберои видео како одлази.
- Питер? - Шта је? - Отишла је. - Ко?
Отишла је?
- Где? - Нису рекли, само да зна отићи понекад. Оставила нам је доручак испред врата.
Радим на новој краткој причи. Написао сам крај, али не знам како почиње.
Прочитај нам то што имаш.
<‘i>"Шта год да се догоди на крају, рекла је, не желим да те изгубим као пријатеља.</’i>
<‘i>Погледао ју је у очи. "Обећавам да ти никада нећу бити пријатељ, без обзира на шта."</’i>
<‘i>Глас јој се сломио. Ако се пошевимо, сутра ћу се осећати к'о говно. "То је Ок", рекао је.</’i>
<‘i>Подигао јој је мајицу преко главе. "Волим те", рекла је, "Никада те нисам намерно повредила."</’i>
<‘i>Климнуо је. "Брига ме." Неће отићи у Италију..."</’i>
- Да ли звучи Ок? - Да, ал' тешко ми је да судим о крају, а да не знам и остало.
- Свиђа ми се како си замислио. - Сви ликови су...
Хвала.
То је наш воз.
Пожурите!
Татине торбе неће стићи.
- Добро јутро. Витман? - Да. - Могу ли видети ваше карте?
- Добродошли. - Хвала. - Хвала.
Слатка лимунада?
Што да не?
Зашто не узмеш и мој?
Сигурније је да га ти чуваш.
Идемо да попијемо нешто и да попушимо по цигарету.
------- К Р А Ј -------